Direktlänk till inlägg 6 november 2013
Några steg framåt, många bakåt. Allt som sakta byggts upp har rasat, hårt och obarmhärtigt. Tillbaka på ruta ett och en förlamande trötthet. Ingen glädje, bara en stor känsla av sorg. Ingen ork, ingen entusiasm. Inte ens det jag brukar få kraft och energi av hjälper. Gråväder. Allt är så grått som jag rent fysiskt och psykiskt uppfattar världen. Depression. Deprimerad, mer än tidigare. Apatisk. Inte självdestruktiv, men heller ingen vilja eller ork att ta tag i situationen. Skam. Varför orkar inte jag när andra gör det? Oduglig. Värdelös. Meningslös.